Irgens, J o a c h i m, 1611-75, adlet 1674 med navnet Irgens von Westerwich, bergverkseier og jorddrott, sønn av H e n r i c h J ü r g e n s, som familietradisjonen ved en forveksling har benevnt doctor medicinæ, mens nyere undersøkelser har godtgjort at han var kjøbmann og muligens prokurator, og C a t h a r i n a F r ü c h t n i c h t s, f. i Itzehoe i Holsten 19/5 1611, d. i Kjøbenhavn 29/8 1675. Gift 12/12 1656 med C o r n e 1 i a  d e  B i c k e r s, d. i Kjøbenhavn 14/5 1708, datter av borgermester i Amsterdam, dr. Andreas B. og Catharina Tengnagels.

Efterretningene om I.s bevegede liv og virksomhet begynner med at han og en annen kjøbmannssønn fra Itzehoe (den senere rentemester Henrik Müller, som blev en av Norges bergverksmagnater samtidig med I.) fikk undervisning sammen med stamherre grev Christian Rantzau på Breitenburg, en kvart mil sydost for Itzehoe. Sådan fellesundervisning blev efter tidens skikk istandbragt for å anspore hovedeleven til større flid. I. fulgte måskje grev Rantzau også til Sorø, hvortil undervisningen i 1627 måtte forlegges på grunn av krigsfaren.

Konneksjoner i hoffkretser har I: åpenbart tidlig hatt. Hans far skal ha vært Christian IV.s "vestiarius", hvormed visstnok forståes en stilling ved det kongelige klæskammer eller den kongelige garderobe. I. blev 1634 kongens cubicularius eller kammertjener, en stilling hvori han tjenstgjorde til 1648, da han efter Christian IV.s død flkk avskjed som hoffbetjent. Ved avskjeden utnevntes han til forvalter over kronens gods Vestervig kloster i Jylland, et jordegods som kom til å spille en ganske fremtredende rolle også i hans senere karriere..

„Jochum Cammertiener", som han ofte kalles i samtidige dokumenter, omtales sogn en mann der „fandt særdeles Smag i Bergværker". Allerede i 1630-årene nevnes han som parthaver i Hannibal Sehesteds norske bergverk, i Telemark og Lesja. Han skaffet sig efter hvert, efter en almindelig opfatning per fas et nefas, meget betydelige interesser i den opblomstrende norske bergverksindustri. Først i 1640-årene kom Røros verk i gang, og utsiktene for det nye verk var med en gang meget lovende. Partisipantskapet som var dannet til driften av verket hadde ennu ikke sikret sig de nødvendige privilegier, da I. i 1646 søkte om leilighet til „at participere". Dette hadde partisipantskapet liten eller ingen lyst på, men av frykt for stattholderen, som I. hadde fått med sig som medinteressent, turde man dog ikke motsette sig at I. blev partisipant, på nærmere angitte vilkår. Mens underhandlingene herom som det synes ennu pågikk, fikk I. til de interessertes forferdelse utvirket kgl. privilegier for Rørosverket i sitt navn, datert Rendsborghus 19/10 1646. Hermed blev han temmelig snart enerådig over denne vårt lands i lange tider største og mest lønnsomme private bergverksdrift. Han var således en av vårt lands store bergverksmagnater ved midten av 1600-tallet.

I.s virksomhet som bergverkseier og andre forretningsforetagender, som han blev interessert i, gjorde ham i forbindelse med hans rike giftermål til en meget formuende mann. I krigens og pengemangelens år omkring midten av århundret kunde han yde kronen store kreditter, både i penger og varer, og fikk i likhet med de fleste av kronens kreditorer sine tilgodehavender likvidert i jordegods. På denne måte blev han i 1661 eier av Vestervig kloster med underliggende jordegods og i 1664 av Gjorslev med alt kronens gods i Ringsted og Stevns herreder på Sjælland; endelig blev han ved kgl. skjøte av 12/1 1666 eier av kronens store jordegods, med fiske- og kongetiende etc., i Nordland. Denne store jordegodssamling blev lenge efter I.s tid benevnt Irgensgodset. I 1661 fikk han dessuten privilegium på enerett til kjøp av alt kronens kobber i Norge for en nærmere fiksert pris.

4/10 1674 blev han adlet under navnet Irgens von Westerwich. I Kjøbenhavn, hvor han bodde for det meste, eide han en prektig privatbolig i Christianshavns Strandgade og et statelig landsted i byens omegn. I Amsterdam, hvortil han ofte reiste i forretningsanliggender og hvor hovedmarkedet for kobberomsetningen var, hadde han sitt „hotell"; her var den danske kronprins, senere kong Christian V, hans gjest i 1662. I Holland eide han også godset Irgensthal i s'Graveland. I Vestervig, som han visstnok hadde utsett som stamsæte, lot han de gamle slotts og klosterbygninger rive og opførte istedet et praktfullt slott i italiensk
stil, „et udtalt Storhedsvanvid". Hans store byggeforetagender og hans ødsle levemåte i det hele tatt slukte store summer, mens hans omfattende industrielle virksomheter krevde nye kapitaltilskudd. Disse falt ham vanskelig å klare da konjunkturomslaget kom og andre uhell av økonomisk art rammet ham. Nettop som han synes å stå i senit av makt- og praktutfoldelse, pantsetter han forskjellige av sine mest verdifulle aktiva til hollandske bankierhus. Hans enke måtte efter hvert avstå resten til innen og utenlandske kreditorer. Da hun døde, viste opgjøret i hennes bo at gjelden langt overskred den beskjedne del av aktiva som ennu var i behold.

I. og hans virksomhet har til dels fått en streng dom, og hans forhold til Røros verks oprinnelige partisipantskap og til erhvervelsen av verkets privilegier viser t. eks. at dommen ikke savner grunnlag. Utvilsomt var han en lykkejeger med eventyr i blodet, ikke uten dyktighet, men heller ikke nøieseende med midlene han tok i bruk for å nå sitt mål.   Olaus Schmidt.

[Litt.: Ludv. Kr. Langberg: Slegten Irgens, Oslo 1927; H. Dahle: Røros Kobberverk 1644-1894, Trondhjem 1894; P. Hjorts og P. S. Krags Efterretninger om Røros Kobberverk og Prestegjeld, udg. af sogneprest John Aas, Chra. 1846; Gerhard Schøning: Reise giennem en deel af Norge i de Aar 1773, 1774, 1775 etc., 1, Trondhjem 1910; Det norske folks liv og hist. V, av Sverre Steen, Oslo 1930.]

(Trykt mars 1934.) Norsk biografisk lexikon - VI